Публікації психоенциклопедії, в яких розкривається тема едипів комплекс (рос., анахр. — “эдипов комплекс”) крізь призму теоретичних знань та практичного досвіду двох авторок-психологинь: Ірен Шатінської та Єлени Бутник — у відповідних вкладках нижче.
Важливо, що ці та інші публікації у “Просторі психологів” не претендують на статус “істини в останній інстанції” та, за згодою авторок, можуть доповнюватися у процесі конструктивного обговорення у коментарях.
- ІРЕН ШАТИНСЬКА
- ЄЛЕНА БУТНИК
Про хлопчиків та дівчаток – «партнерів»батьків.
Що таке едипальна стадія розвитку дитини, або ж про Едитів комплекс та комплекс Електри.
Про що ця стадія і які пастки підстерігають наших дітей
у ній?
Отже, у віці приблизно 4-5-ти років дитинка переживає такий цікавий період свого життя, коли наче вступає в конкуренцію у боротьбі за батька/маму – особу протилежної статі.
Хлопчик конкурує з татом за маму.
Дівчинка – з мамою за тата.
(Тут, у дужках, помічу: ця те, про що я пишу, розвиватися там, де в принципі у сімʼї є мама/тато;
якщо батька нема, все це відбувається теж, але у дещо іншій формі.
І зупинившись на татові, бо мама таки є точно частіше, уточню: там, де тато не просто є, а «включений» у дитину: від холодного, емоційно відсутнього, відстороненого тата донька не чекає нічого із того, про що писатиму нижче, і той етап воно просто не проходить природні юм чином – і нічого доброго в тому нема.
Все буде колись допройдено.
Невчасно. Не з татом.
А наприклад, з чоловіком на 20 років старшим.)
Але вернімося до «нормальної» сімʼї.
Отже, едипальний комплекс – боротьба з татом за маму.
«Мама МОЯ!»
«Мама, я, коли виросту, одружусь з тобою!»
У дівчинки це називається комплексом Електри і, відповідно, виражене у той самий спосіб:
«Це МІЙ тато!»
та «Я, тату, коли виросту, одружуся з тобою!»
Спочатку розкажу, як правильно мала б пройти ця стадія.
Ні, каже мама синові, ти, коли виростеш, знайдеш собі свою власну жінку, а тато – мій.
Ні, каже тато донечці, ти, коли виростеш, знайдеш собі свого чоловіка, а моя жінка – мама.
Ти – мій(моя) і мамина.
В нас з мамою є ми, і в нас обох – ти.
Фактично, у більшій мірі тут завдання лежить на чоловікові.
У випадку з сином основне слово належить батькові: він повинен розставити все по місцям і не дати «виграти» синові боротьбу за маму, смішно звучить, але вибороти маму в сина, вибороти законне місце дружини коло себе.
У випадку з донькою, котра каже «Ні, я не Принцеса, а мама не Королева – я твоя Королева, а ти мій Король», тато має лагідно, але чітко, однозначно сказати – і повторювати дівчинці слова: ні, моя Королева – це мама, а ти наша Принцеса, і обовʼязково знайдеш, коли виростеш, свого власного Принца (ну чи Короля).
Це в нормі.
Дитина повинна, перейшовши ту едипальну стадію, чітко розуміти правильну ієрархію родини.
Там, де вона – таткова маленька принцеса, але Королева – ні, не вона, а мама.
Де він – мій маленький принц, але Король у мене – тато.
І мати правильні рольові моделі сімʼї, згідно яких вона матиме основу, на якій буде створювати сімʼю власну.
А що ж може піти не так?
А от розкажу.
Мамі, скажімо, з чоловіком якось вже не так весело, як на початках.
Чоловік, скажімо, не виправдав себе як емоційний партнер.
Твій герой давно впав з пʼєдесталу.
І тут – нова людина. Твоя!!!! Син!
Який – на відміну від партнера – шукає твоєї посмішки і любить тебе безумовною любовʼю – знову ж, на відміну від партнера, який такої любові ані не обіцяв, ані не зобовʼязаний її давати.
Точнісінько так само про дівчаток/татів.
Жінка «не така», безумовної любові від неї не дочекаєшся, а от доня!..
Ми отримуємо ідеального партнера.
Тяжко відмовитися від такої любові.
А якщо в сімʼї накопичилося багато образ, розчарувань, то мама-син створюють коаліцію проти тата, батько-доня – проти мами.
Недобре це для подружжя, без сумніву – але в першу чергу для дитини.
Дитина повинна отримувати не лише безумовну любов (що не значить вседозволеність) але і проходити фрустрацію – не все тобі можна, доцільно, добре, не все тобі доступно, не все в світі буде так, як ти хочеш.
Це перше (і це стосується не лише нинішньої теми).
Головне ж в нашій темі отаке:
Хлопчик, що виграв конкурентну боротьбу з батьком, не приймає свою мужність,
Свою маскулінність.
Він мамин «дружочок», плече, на якому можна поплакати і взагалі «ти один мене розумієш».
Це може затягнути, відтермінувати нормальний етап розвитку підліткового бунту, сепарації, ініціації хлопця у чоловіка і зробити його вічним слугою мамі.
Дівчата всі вибраковуються (в першу чергу мамою, що очевидно.
І взагалі «жінок у тебе може бути багато, а мама одна»
Не набувши справжньої чоловічості, хлопець не знає, як себе по-чоловічому вести з жінками. Він або порівнює усіх з мамою (а у моєї мами борщ смачніший), або веде себе пасивно-агресивно, як із мамою: з мамою – гнів табуйований, бо на маму не гніваються, а насправді агресії – огого, тому вона проявляється або у вигляді пасивної агресії, або аутоагресії.
Припустимо, що в хлопчика народжується дочка…. І він нарешті отримує «ідеальну» партнерку….і має любов, на яку, на відміну від маминої (а особливо і від жінчиної) не треба заслуговувати.
Адже для мами її хлопчик не просто «золота піся» та «мій Принц» – для мами цей «партнер» повинен бути зручним та безвідмовним! А жінка навішує на нього якісь свої очікування… і лиш в очах дочки він Бог і Герой. Її герой.
Дівчинка – татова «подружка» – яка відкидає маму, не приймає своєї справжньої жіночності – і лишається викинутою із спільноти жінок. Вона очаровує чоловіків (чужих – теж), вона часто розлучниця, жіночий колектив інстинктивно борониться від неї. Вона все життя в пошуках тата – ідеального Короля. На партнера покладаються всі надії і потреби, які має задовольняти не партнер, але батько.
Народжується хлопчик – історія повторюється. От, нарешті, він, той, хто любить беззастережно і ідеально!
(Транскультуральна психологія, або ж з історії народів світу. Італія.
Мама в хлопця – завжди на першому місці.
Жінка – ну таке.
Але! Коли жінка народжує хлопчика – вона має назавжди друга, опікуна та «партнера».
Не вигадане.
Розказували італійці).
***
Дитина, яка була «нічиєю»….
ні маминою, ні татиною – в своїх дітях знаходить справжню любов. Ту ідеальну, безумовну.
Діти стають сенсом і опорою існування.
Поки не сепаруються… і жінка ( мама) лишається коло розбитого корита.
Що робити?
По-перше, знати оце все.
Це – не висмоктане з пальця.
Це – психологія як наука.
І це – підтверджено численними прикладами із життя.
В тому числі – власного.
Так що ж. Тепер знаємо, і?…
Що, що робити?..
Хлопцю без батька – шукати старшого друга. Це може бути наставник, вчитель, тренер, старший брат, дідусь – будь-хто, хто зможе стати йому рольовою моделлю.
Хто буде ініціатором його Чоловічості.
Дівчинці? Так, шукати круг жіноцтва. Прийняти маму. Поки мама лишається ворожою частиною коаліції (з татом) або просто ворожою особою – добрі стосунки з чоловіком вибудувати вона не зуміє.
Бо і звідки?..
Вона не має і не знає правильної рольової моделі ні жінки, ні чоловіка.
Як і хлопець.
В них просто не було такої моделі.
А з пустого дзбана – що налиєш?..
Дитина має бути значною, величезною – але і правильною частиною сімейної ієрархії. Батьки – повинні бути перш за все парою, тоді вони зможуть показати дитині, так би мовити, робочу модель сімʼї, з правильними ролями, замість отих коаліцій, інверсій батьківсько-дитячих ролей, парентифікації (усиновлення батьків) та всякого «партнерства» не з тим партнером.
![](https://psyhology.space/wp-content/uploads/2023/04/iren-shatinska-kontext.jpg)
ПІДБІР ФАХІВЦІВ
У спеціальному розділі веб-платформи можна зручно і швидко підібрати експертів як за однією основною спеціалізацією, скажімо “психолог”, так і одразу за кількома, наприклад “сімейний психолог”, “психотерапевт” і “психіатр” тощо
Універсальний і простий алгоритм “націлювання експертизи” у Просторі Психологів дозволяє, при потребі чи бажанні, додавати до параметрів відбору і такі атрибути як відчуття, скарги, ціна, спеціальність, метод, стать, мова (автоматично — українська, звісно ж), досвід, стиль, галузі тощо
Інтуїтивно зрозуміла послідовність підбору фахівця на psychology.space здатна забезпечувати 100% взаємовідповідність фахівця і клієнта буквально з першого разу, що, серед іншого:
- неабияк економить час клієнтів на безпосередній пошук потрібного рішення
- позбавляє і клієнтів, і фахівців необхідності витрачати дорогоцінні перші хвилини консультації на достеменне з’ясування взаємовідповідності
СПІВАВТОРСТВО PSY-PEDIA
Існує можливість для фахівців, профайли яких розміщені на веб-платформі — додати на окрему вкладку цієї (як і будь-якої іншої) сторінки “Психоенциклопедії” унікальну авторську інтерпретацію даної чи будь-якої іншої з існуючих чи додаткових тем.
Якщо ви — дипломований/а психолог/иня і вам це цікаво:
- розміщуйте свій профайл у “Просторі психологів”
- готуйте унікальний текст
- підготуйтеся сплатити за розміщення символічну вартість (для співзасновників безкоштовно)
- контактуйте з керуючим співзасновником psyhology.space зручним способом